Taky řešení
autor: malykuba01
Asi se vydám do Maxima
za holkama
a pařit s nima,
chlastat a pořádně se vybouřit.
Nejspíš se nechám vykouřit,
kozy jim vojedu a pičky…
…snad zapomenu na básničky
o ženě,
která za ně stála...
…jež mě i s nimi odepsala!
|
Prosba pouště v bouři sebe
autor: tichotam
Od Jara rudá líčka sálají
sotva patrnou vůni
jak zažehlé hladiny
mrazu na plotnách -
Po tváři poletuje atomový prach
Vklíněné rty pouště prosí:
Foukni
- ale neseber mi nach! |
Racku
autor: Mardou
racku z moře! měníš se mi v havrana před očima sedíš mi na okně jako já tobě kdysi dávno jsi abstraktní abstraktní havran černá díra se zobákem odpoutejte se prosím všechny moje dny se vsakují do jednoho okamžíku vsakují se do černouhelné černé všechny průchody lavičky prosvětlené noci dny kdy bylo života tolik že protékal skrz obejmutí i dny kdy se dalo umřít několikrát za večer nejhorší byly dny kdy se nedělo vůbec nic
a ty
máš břicho plné všech těch dnů havrane |
![undefined](http://www.totem.cz/ma/grf/94306_3.jpg)
|
za trnky platím
autor: Augustin_Šípek
zavýsknu kaňkám trochu zpátky
za trnky trnem v oku byl bych rád
a solné stesky vylévám
na stébla zkutá z jinovatky
dutá tichem tolikrát
![](http://www.totem.cz/ma/grf/92531_3.jpg)
|
zlatý výtěr
autor: coin
zas vypíšeš mi z dlaní
že březen je syrový
jak čerstvě nasekaný led
prochladlí listováním
třesem se nahotou
v zákazu vyhovět:
to stropy jsou tenké -
podobné v rybích zdech
--
než propadne na dno
ten nejútlejší břeh
rozpraská kůže v říčních kanálech
a zlatý výtěr z jara
pořeže nám oči
foto: Světlo
autor: Suzi A.K. |
Velkopáteční
autor: Leodegrance
Sníh solí špinaví. Led prsty jara svírá.
Hrst kůrek labutím o holi rozhodit
se babka dobelhá. Už třasu neodpírá.
Po léta zpustlý park hřej ztuchle rajský svit.
Až drobty zkamení, až vrásky zmrznou v břit,
pak v uhelnatou sloj se zvrtnou brvy davu.
Nezbude nežli smrt. Snad mohou mrtví klít.
Být mladší, zapláču: Já ztrácím pro ni hlavu.
Zkřeh podzim v cesmínách, do oblak vichry sbírá.
Smí k břehům západním jen věčnost přirazit?
Vlá beznadějně mdle. Jak paže všehomíra,
živoucí ikona, hvězd bezúsměvných vid.
Kýč! Mramorový kýč. Nezbude než se skrýt.
Kdo v hradbách vytrvá, kdo pronese zlou zprávu…
Až k míze neprojdu, dál svou si musím mlít.
Být tvrdší, zakřičím: Já ztrácím pro Tě hlavu!
Lže vášeň v područí – zatuchlá krysí díra,
v níž vločka zhasíná a jiskra taje mřít.
Než zuby nabrousím, zachrastí v oknech šmíra.
Už nemám, co jak pěst v prudkosti zarazit
do pysků naběhlých… Zakousnout. Vykrvit!
Z čích ňader dýchne den? Čí kravce požnu trávu?
Rád prostřu. Komu však? Nezbude nežli shnít.
Být čistší, zašeptám: Já pro Tě ztrácím hlavu.
Pro zázrak vartovat a nepoztrácet klid
a urodíš se, vím. A v láskyplném mravu.
Rač viset, Pane náš. Nezbývá nevěřit.
Být svatý, zamlčím: Já ztratil pro Tě hlavu.
|